VACANȚĂ LA ROMA
Acest film a fost turnat
integral la Roma, Italia.
ȘTIRI DE ULTIMĂ ORĂ
Paramount News vă prezintă o ediție specială
cu vizita prințesei Ann la Londra.
Prima escală din turneul său prin capitalele europene.
I se face o primire regală.
Mii de oameni salută o tânără membră a unei vechi familii regale europene.
După trei zile de activitate continuă și o vizită la palatul Buckingham,
Ann a luat avionul spre Amsterdam,
unde a inaugurat noul sediu International Aid
și a botezat un vas de croazieră.
Apoi a mers la Paris, participând la ceremonii oficiale
pentru consolidarea relațiilor dintre țara sa
și națiunile vest-europene.
Iar apoi, la Roma, Cetatea Eternă,
unde vizita prințesei a fost marcată printr-o paradă spectaculoasă,
la care a participat și orchestra regimentului "bersaglieri".
Tânăra prințesă, zâmbitoare, n-a părut defel afectată
de oboseala unei săptămâni de apariții publice neîntrerupte.
În acea seară, la ambasada țării sale,
o recepție și un bal în cinstea ei
au fost organizate de ambasadorul țării ei în Italia.
Alteța sa regală.
Excelența sa, Nunțiul papal, Monsignorul Altomonte.
Sir Hugo Macey de Farmington.
- Bună seara, Sir Hugo. - Bună seara, alteță.
Alteța sa, Maharajah de Khanipur și de Raikuuari.
Sunt atât de bucuroasă că ați putut veni.
Mulțumesc, doamnă.
Friherre Erick af Massinsjarna-Bergenskiold.
Prințul Istvar Barlossy Nagayavaros.
Ce mai faceți?
Der Furst und die Furstin Von und zu Lucktenstichenholz.
Sir Hari Singh și Kmark Singh.
Contele și contesa Von Marstrand.
Bună seara, contesă.
Bună seara.
Senhor e Senhora Joao de Camoes.
Bună seara.
Hassan el Din Pasha.
Ce mai faceți?
Urăsc cămașa asta de noapte.
Urăsc toate cămășile mele de noapte și lenjeria mea intimă.
- Draga mea, ai lucruri frumoase. - Dar n-am 200 de ani.
- De ce nu pot dormi în pijamale? - Pijamale!
Doar partea de sus.
Știi că sunt oameni care dorm complet dezbrăcați?
Mă bucur să spun că nu.
Ascultă.
Nu ți-ai luat papucii.
Pune-ți te rog papucii și vino de la fereastră.
- Laptele și biscuiții. - Tot ce facem e atât de formal.
O să te ajute să dormi.
Sunt prea obosită să dorm. Nu pot închide ochii.
Hai, draga mea, nu uita programul zilei de mâine,
dacă preferi să-i spun astfel.
8:30, micul dejun cu personalul ambasadei.
9:00, plecăm către Polinari Automotive Works,
unde ți se va oferi în dar o mașină.
- Mulțumesc. - Pe care n-o vei accepta.
Nu, mulțumesc.
10:35: inspecție la organizația pentru agricultură,
- care-ți va face cadou un măslin. - Nu, mulțumesc.
- Pe care-l vei accepta. - Mulțumesc.
10:55, noul cămin de orfani, Foundling.
Piatra de temelie, același discurs ca luni.
- Relații comerciale. - Da.
- Pentru orfani? - Nu, celălalt.
- Tinerețe și progres. - Exact.
11:45, ne întoarcem aici să ne odihnim.
Nu, e o greșeală. 11:45, conferință de presă aici.
Amabilitate și bun simt.
Exact la ora unu, prânzul cu ministrul de externe.
Vei purta dantelă albă și vei avea un buchet
de trandafiri roz foarte mici.
- 3:05, cadou o placă. - Mulțumesc.
- 4:10, parada gărzii speciale. - Nu, mulțumesc.
- 4:45, aici să te schimbi... - Ce mai faceți? Încântată...
Încetează!
Încetează, încetează!
- E în regulă, draga mea, nu s-a vărsat. - Nu-mi pasă, indiferent.
Draga mea, nu te simți bine. Trimit după doctorul Bannochhoven.
Nu vreau să vină. Te rog, lasă-mă să mor în pace.
- Nu ești pe moarte. - Lasă-mă în pace!
E de la nervi. Controlează-te, Ann.
Nu vreau.
Alteța voastră!
- Îl chem pe doctorul Bannochhoven. - Inutil.
Mor până ajunge aici.
- Doarme. - Acum 3 minute era isterică.
- Dormiți, domnișoară? - Nu.
Deranjez doar o clipă pe alteța voastră.
Mi-e foarte rușine, doctore. Deodată, am izbucnit în plâns.
E foarte normal să plângi.
Important e să fie calmă și relaxată înaintea conferinței de presă.
Nu-ți face griji, doctore, voi fi calmă și relaxată.
Voi face plecăciuni și voi zâmbi,
voi îmbunătăți relațiile comerciale și voi...
Iarăși începe. Dă-i ceva, te rog.
Dezvelește-i brațul, te rog.
- Ce-i asta? - Somn și liniște.
O să te liniștească și o să te înveselească puțin.
E un medicament nou, nu e nociv.
Așa.
Nu mă simt deloc altfel.
Curând. Durează puțin să-și facă efectul.
Acum întinde-te.
- Pot ține un bec aprins? - Desigur.
Cel mai bun lucru e să faci puțin doar ce dorești.
Mulțumesc, doctore.
Generalul! Doctore, repede.
Mă simt foarte bine.
Noapte bună, domnișoară.
- Noapte bună, domnișoară. - Noapte bună, doctore.
- Pariază 500. - 500. Câte?
Una.
- Eu iau una. - Trei.
Patru.
Două pentru papa.
- Încă 500. - Fără să te uiți.
500, și ridic la 1.000.
- Două perechi. - Am trei șeptari timizi.
Un full cu emoții. Haideți acasă, proștilor.
Ia te uită, 6.500. Nu-i rău, asta face zece dolari.
Încă o mână și vă arunc afară în zăpadă, domnilor.
Mă trezesc devreme. Întâlnire cu Alteța sa,
care va poza grațios.
Cum adică devreme? Pe invitația mea zice 11:45.
O fi pentru că tu ești înainte?
- S-ar putea. - Nu mă deranjează.
Astea sunt ultimele mele 5.000 și n-o să vi le las vouă, hienelor.
Mulțumesc, Irving. Ne vedem dimineață la Ann.
- "Ciao," Joe. - Nu trage la măsea.
În regulă, o șeptică șmecheră.
Așa fericită.
Cum vă simțiți în seara asta?
Hei, hei.
- Trezește-te. - Mulțumesc.
- Trezește-te. - Nu, mulțumesc.
Încântată.
Și eu sunt încântat.
Poți lua loc.
Stai în picioare sau o să te ridice poliția.
- Poliția? - Da.
2:15 și revii aici să te schimbi.
2:45...
Știi, cine nu rezistă la alcool n-ar trebui să-l bea.
Dac-aș fi moartă și îngropată Și vocea ta aș auzi
Și-atunci inima mea tot ar mai tresări
Știi poezia asta?
Ce să-ți spun.
Ești cultă, bine îmbrăcată,
și moțăi la drumul mare.
Vrei să dai o declarație?
Lumea trebuie să se întoarcă spre amabilitatea și bun simțul
din sufletele tinerilor ei și...
Da, sunt întru totul de acord, dar...
Bei niște cafea și-o să-ți treacă.
Uite, ia tu taxiul.
Hai, suie-te în el și du-te acasă.
- Atât de fericită. - Ai ceva bani?
- Nu am niciodată bani la mine. - Ăsta-i un obicei prost.
În regulă. Te duc eu, haide.
- E un taxi! - Nu e limuzina regală.
Unde mergem?
- Unde locuiești? - Poftim?
- La Colosseum. - Hai, nu ești chiar așa de beată.
Ești tare deștept, nu sunt beată deloc.
- Sunt doar foarte fericită. - Hei, nu adormi la loc.
Unde mergem?
Unde vrei să mergi? Unde să te duc?
Unde locuiești?
Haide. Unde locuiești?
Hai, unde locuiești?
La Colosseum.
- Locuiește în Colosseum. - Adresa e greșită.
Uite, pentru mine e foarte târziu.
Soția mea... Am trei "Bambino", știi "Bambino"?
Taxiul meu merge acasă, merg și eu cu el.
Via Margutta 51.
Via Margutta 51!
Aici e Via Margutta 51. Sunt atât de fericit.
O mie de lire. "Mille lire."
Una, două, trei, patru "Mille."
- Bine. - Pentru mine?
Bine. Uite, cu o parte din ei,
du-o unde vrea să meargă.
Noapte bună.
Nu, nu. "Momento."
Bine. Uite, când se trezește, o să-ți spună unde să mergi.
Momento. Taxiul meu nu e dormitor.
Înțelegi?
Uite, amice, asta nu-i problema mea.
N-am mai văzut-o până acum. În regulă.
Nu e problema ta, nu e nici problema mea.
Ce vrei? Tu nu vrei fata, eu nu vreau fata.
Poliția. Poate vrea ea fata!
Calmează-te, calmează-te. În regulă.
Așa fericită.
Ar trebui să mă vadă cineva la cap.
Ăsta e liftul?
E camera mea!
Îmi pare rău că spun asta, dar sunt tot mai amețită.
- Pot să dorm aici? - În mare, asta ar fi ideea.
Îmi dai o cămașă de noapte cu boboci de trandafiri pe ea?
Mi-e teamă că la noapte o să dormi mai modest.
- În astea. - Pijamale.
Regret. N-am mai purtat cămașă de noapte de ani de zile.
Mă ajuți să mă dezbrac, te rog?
Bine.
Așa. Cu restul te descurci singură.
Îmi dai și mie?
Nu!
- Uite ce e! - E foarte neobișnuit.
N-am mai fost singură cu un bărbat, nici când eram îmbrăcată.
Fără haine, e foarte neobișnuit.
Pe mine nu mă deranjează. Pe tine?
Cred că mă duc să beau niște cafea.
Ai face mai bine să te culci.
Nu. Aici.
Ești foarte drăguț.
Hei, vino încoace.
Astea sunt pijamale, dormi cu ele. Trebuie să ți le pui pe tine.
- Pricepi? - Mulțumesc.
Și dormi pe sofa. Nu în pat, pe sofa. E clar?
- Știi poezia mea preferată? - Ai recitat-o deja.
Arethusa ridicatu-s-a Din așternutul său de nea
În munții Acroceraunian
- Keats. - Shelley.
Ia-ți gândul de la poezie și concentrează-te pe pijamale.
- O să fii în regulă. - Keats.
Shelley. Mă întorc în zece minute.
Keats.
Ai permisiunea mea să te retragi.
Mulțumesc foarte mult.
- Ei bine? - Nici urmă.
- Ați căutat pe afară? - Din pod până în pivniță.
Trebuie să juri că nu spui asta nimănui.
Îți amintesc că prințesa e moștenitoarea directă a tronului.
Trebuie considerată o criză ultra-secretă. Am angajamentul tău?
- Da, domnule. - Prea bine.
Acum trebuie să le anunțăm pe majestățile lor.
- Așa de fericită. - Plăcerea e de partea mea.
E țăcănită!
ANUNȚ SPECIAL AL AMBASADEI ȘTIRI DESPRE ÎMBOLNĂVIREA
ALTEȚEI SALE REGALE PRINȚESA ANN.
Doamne, interviul prințesei!
Unsprezece patruzeci și cinci!
AGENȚIA DE PRESĂ AMERICANĂ
Prințesa Ann Bolnavă: Interviul Contramandat
Bună, Joe.
- 'Neața, Joe. - Bună, iubito.
Te-a căutat domnul Hennessy.
Mulțumesc.
Intră.
- Mă căutai? - Tocmai ai ajuns la servici?
- Cine, eu? - Aici începem munca la 8:30.
- Ne luăm subiectele în primire... - Eu mi l-am luat aseară.
- Ce subiect a fost? - Prințesa, 11:45.
- Ai fost deja la interviu? - Sigur, tocmai m-am întors.
- Îmi cer scuze. - E în regulă.
- Interesant. - Nu, doar banalități.
A răspuns la toate întrebările de pe listă?
Sigur. Le am aici undeva.
Nu te deranja, am o copie aici.
Cum a reacționat Alteța sa la ideea unei federații europene?
- I s-a părut bună. - Zău?
- Spune că ar avea două consecințe. - Două?
- Directă și indirectă. - Remarcabil.
Normal, cea indirectă nu i s-a părut așa directă ca aceea directă.
- Adică, nu imediat. - Nu.
Mai apoi, firește, cine știe.
Nu mai spune.
O remarcă foarte abilă.
Te prostesc, odraslele astea regale. Sunt mai șmechere decât credem.
Cum vede prietenia viitoare dintre națiuni?
Tinerii. Crede că tinerii lumii
trebuie să deschidă calea către o lume mai bună.
Original.
Apropo, cum era îmbrăcată?
- Adică ce avea pe ea? - Ăsta e sensul obișnuit.
- Ți-e prea cald? - Nu, am fugit încoace.
Normal, un material atât de important.
- Ziceai că era îmbrăcată în gri? - Nu, n-am spus asta.
- De regulă poartă gri. - Păi, era un fel de gri.
Cred că știu rochia, are un rever auriu...
Aia e. N-am știut cum s-o descriu exact.
Cred că ai descris-o foarte bine,
dat fiind că s-a îmbolnăvit grav la ora 3 noaptea,
cu febră mare,
și că și-a anulat toate întâlnirile programate azi "in toto"!
- "In toto"? - Da, domnule Bradley, "in toto".
- Greu de crezut. - Mai ales că tocmai vii de la ea.
Iată, domnule Bradley, pe primele pagini ale tuturor ziarelor din Roma.
În regulă, nu m-am putut trezi. Se poate întâmpla oricui.
Dacă te-ai trezi și ai citi un ziar de dimineață,
ai putea găsi mici evenimente, mici știri de interes general,
care te-ar împiedica să te scufunzi într-o aurită,
supra-etajată, colosală minciună ca aceea pe care mi-ai zis-o.
În locul tău aș încerca altă meserie, poate testarea saltelelor!
- Ea e prințesa? - Da, domnule Bradley.
Nu e Annie Oakley, Dorothy Lamour sau Madame Chiang Kai-Shek.
Uită-te bine. Poate o intervievezi din nou într-o zi.
Sunt concediat?
Nu. Când vreau să te concediez, o să știi.
O să știi că ai fost concediat.
Omul e nebun.
Giovanni, e Joe Bradley.
Ascultă-mă cu atenție.
Du-te repede acasă la mine și vezi dacă e cineva dormind.
"Si", domnule Joe.
Eu mă uit, tu aștepți.
- Domnule Joe? - Da. Spune-mi.
Bellissima.
Giovanni, te iubesc! Acum ascultă.
Da, domnule Joe.
Un pistol? Nu.
Da, un pistol, un cuțit, orice.
Dar nu intră și nu iese nimeni.
În regulă.
Mai ești aici?
Cât ar valora un interviu pe bune cu dama asta?
- Te referi a Alteța Sa? - Nu mă refer la Annie Oakley...
- Cât? - Ce-ți pasă ție?
- N-ai nici o șansă... - Dacă aș avea, cât ar face?
Doar o conversație despre starea lumii ar fi 250.
Gusturile ei vestimentare, mai mult.
- Poate 1.000. - De dolari?
Mă refeream la opiniile ei despre tot.
Secretele intime ale unei prințese.
Gândurile ei ascunse, dezvăluite corespondentului tău,
într-un interviu particular, personal, exclusiv.
Nu te interesează, nu? Nu credeam să te atragă.
Vino încoace.
- Și despre partea cu dragostea? - Practic toată partea cu dragostea.
- Cu fotografii? - Posibil. Cât?
Pe relatarea asta iei 5 mii de la orice agenție de știri.
Dar spune-mi, domnule Bradley, dacă nu ești beat,
cum vei obține tu interviul ăsta fantastic.
Voi intra în camera ei deghizat ca termometru.
Ai zis cinci mii? Vreau să facem târgul.
Îți dai seama că acum e în pat iar mâine pleacă la Atena?
- Da. - Vreau să punem încă un pariu.
Pe cinci sute că nu reușești să iei interviul.
- La ce te uiți? - Doar ca să văd în ce zi suntem.
- Ne-am înțeles. - Acum batem palma.
În prezent îmi ești dator cam cu 500 de dolari.
Când pierzi pariul, o să-mi datorezi tu 1.000 de dolari.
Fraierule, practic vei fi al meu.
Am fost de câțiva ani dar s-a terminat.
Voi lua banii ăia și-mi cumpăr un bilet dus la New York.
Du-te, îmi place să te aud văicărindu-te.
Când voi fi din nou într-o redacție adevărată, mă voi gândi la tine,
cum stai cu lesa goală, fără cineva care să se agite pentru tine.
Pe curând, porumbelule.
- "Signor" Bradley. - Totul în regulă, Giovanni?
"Si Signor" Joe. Nimeni intrat, nimeni ieșit.
- Absolut nimeni. - Mamă, mulțumesc mult.
Giovanni... Ai vrea să faci niște bani?
- Bani? - Da.
Așa te vreau. Am o chestie sigură.
- Îți dublezi banii în două zile. - Îmi dublez banii?
Am nevoie de puțin capital să închei afacerea.
Dacă-mi împrumuți niște bani gheață...
Îmi ești dator cu chiria pe două luni
și vrei să-ți împrumut bani?
Nu.
Mâine o să-ți pară rău.
Alteța voastră...?
Da, ce e?
Dragă doctore Bannochhoven...
Sigur, da, păi...
Ești bine, ești mult mai bine.
Dorești ceva?
Atât de multe.
Da? Spune-i doctorului.
Spune-i doctorului totul.
Am visat și am visat...
Da? Ei, ce ai visat?
Am visat că dormeam pe stradă,
când a venit un tânăr înalt și puternic.
A fost atât de rău cu mine.
Chiar?
A fost minunat.
Bună dimineața.
Unde este doctorul Bannochhoven?
Mi-e teamă că nu-l cunosc.
N-am vorbit cu el adineauri?
Mi-e teamă că nu.
Am avut un accident?
Nu.
E în regulă dacă mă ridic, nu?
Categoric.
Mulțumesc.
Astea sunt ale tale?
- Ai pierdut ceva? - Nu.
Ești așa de amabil să-mi spui unde mă aflu?
Ăsta e apartamentul meu.
- M-ai adus aici cu forța? - Nu. Dimpotrivă.
- Am fost toată noaptea... singură? - În afară de mine, da.
Deci mi-am petrecut noaptea cu tine aici?
Nu știu dacă aș spune chiar așa,
dar din anumite puncte de vedere, da.
- Îmi pare bine. - Îmi pare bine.
- Numele tău? - Bradley, Joe Bradley.
- Încântată. - Nu știi ce încântat sunt eu.
- Poți lua loc. - Mulțumesc foarte mult.
Cum te cheamă?
- Poți să-mi spui Anya. - Mulțumesc, Anya.
- Cafea? - Cât e ceasul?
- Cam 13:30. - 13:30!
Trebuie să mă îmbrac și să plec!
De ce atâta grabă? E timp berechet.
Nu e, și oricum am fost o pacoste destul.
Pacoste? Nu ești ce numesc eu o pacoste.
- Nu? - Îți pregătesc baia.
Poftim.
Așa.
Așa, bine. În regulă.
Dă-i drumul un pic, bine?
Irving! De ce nu răspunzi?
Sunt Joe. Poți fii aici în cinci minute?
Nu, nu pot acum, Joe, sunt ocupat.
Nu.
Joe, am treabă până peste cap.
Ia-ți noul echipament. Canoea.
- Ce lovitură ai dat, Joe? - Nu pot vorbi la telefon.
Toată povestea ar putea sări ușor în aer.
E material de prima pagină, doar atât pot spune.
Poate fi politic sau de scandal, nu știu,
dar e material tare. Îmi trebuie fotografii.
Dar nu pot acum, Joe, sunt ocupat.
Mă văd cu Francesca la Rocca's în jumătate de oră.
- Nu pricep. - Nu pricepi?
Iată-te.
M-am uitat la toată lumea. Trebuie să fie grozav să stai în așa ceva.
Uneori. Pot să-ți spun ceva despre fiecare apartament.
Trebuie să plec.
- Am așteptat să spun la revedere. - La revedere? Abia ne-am cunoscut!
- Ce zici de micul dejun? - N-am timp.
Trebuie să fie o întâlnire importantă, să pleci fără dejun.
- Așa e. - Vin cu tine.
E în regulă, găsesc și singură.
Mulțumesc că m-ai lăsat să dorm în patul tău.
- E în regulă. Nici o problemă. - A fost frumos din partea ta.
Trebuie să fi fost foarte incomod pe canapea.
Nu, fac asta tot timpul.
- La revedere, domnule Bradley. - La revedere.
Ieși pe acolo și apoi pe scări în jos.
Mulțumesc.
- Ei... Mică lumea! - Da.
Aproape am uitat. Îmi poți împrumuta niște bani?
Sigur.
Așa e, n-aveai nici un ban, nu?
De cât ai nevoie?
Nu știu. Tu câți ai?
Să zicem că-i împărțim în două. Uite o mie de lire.
O mie! Chiar poți să-mi dai atâția?
Face cam un dolar jumate.
O să pun să ți-i dea înapoi. Care e adresa ta?
Via Margutta 51.
Joe Bradley.
La revedere. Mulțumesc.
Îmi dublez banii, spui? Îmi spui cum?
- Mâine. - Da, mâine.
Ce păr minunat aveți.
- Doar tunsoare, mulțumesc. - Doar tunsoare?
- Atunci... Cam așa? - Mai scurt.
- Mai scurt? Aici? - Mai mult.
- Aici! - Și mai mult.
Până unde?
- Până acolo. - Acolo.
- Sunteți sigură, domnișoară? - Foarte sigură, mulțumesc.
- Totul tuns? - Totul.
Jos!
- Sunteți sigură? - Da!
Da!
Jos!
Nu, nu.
Jos!
Frumos aparat ai. Drăguț...
Te superi dacă-l iau puțin?
- Domnișoară Webber. - Doar două minute.
Nu.
Pleacă, e aparatul meu.
Sunteți muziciană cumva?
Artistă?
Pictoriță?
Știu. Manechin.
- Manechin? - Mulțumesc.
E perfect.
Vă stă bine fără păr lung. Acum e mișto. Mișto.
Exact cum am vrut.
De ce nu veniți diseară să dansăm?
O să vedeți, e așa drăguț.
Pe un vapor, lângă Tibru, în apropiere de Sant'Angelo.
Lumina lunii, muzică, romantic. E foarte, foarte...
- Vă rog, veniți? - Aș vrea să fi putut.
Dar prietenii, nu cred că vă vor recunoaște.
Nu, nu cred că o vor face.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Vin după nouă, să dansăm pe râu.
Țineți minte, Sant'Angelo.
Toți prietenii mei... Dacă veniți, veți fi cea mai frumoasă de acolo.
Mulțumesc. La revedere.
Mulțumesc.
O mie de lire.
- N-am bani. - Nu?
Îmi pare rău, chiar nu am bani.
Uite.
Îmi pare rău.
- Ei, iată-te! - Da, domnule Bradley.
Oare?
- Îți place? - Foarte mult.
Deci asta era întâlnirea ta misterioasă.
- Trebuie să-ți mărturisesc ceva. - Să-mi mărturisești?
Da, azi noapte am fugit... de la școală.
De ce?
- Probleme cu profesorul? - Nu, nici vorbă.
N-ai fi fugit tu dacă nu era nimic.
N-am vrut să dispar decât câteva ore.
Mi-au dat ceva aseară să pot să dorm.
Înțeleg.
- Ar trebui să iau un taxi înapoi. - Uite, înainte să faci asta,
de ce nu mai stai puțin?
Poate încă o oră.
Fii aventuroasă, stai toată ziua.
Aș putea face câte ceva, ce mi-am dorit dintotdeauna.
De exemplu?
Nu-ți poți imagina. Aș vrea să-mi fac de cap, toată ziua.
De exemplu să te tunzi și să mănânci "gelati?"
Da, și aș vrea să stau pe terasa unei cafenele,
să privesc vitrinele, să mă plimb prin ploaie.
Să mă distrez, poate ceva senzații tari.
Ție nu ți se pare mult, nu?
E extraordinar.
Uite ce e. De ce nu facem toate astea... împreună?
- Nu trebuie să lucrezi? - Nu. Azi e vacanță.
Tu nu vrei să faci o mulțime de nebunii.
Chiar așa? Prima dorință, terasa unei cafenele.
Îndată. Știu locul potrivit.
Ce-o să spună la școală despre tunsoarea ta?
O să facă o criză.
Ce-ar spune dacă ar știi că am dormit în camera ta?
Știi ceva, tu nu le spui alor tăi, eu nu le spun alor mei.
Ne-am înțeles.
- Așa, ce ai vrea să bei? - Șampanie, te rog.
Șampanie?
O șampanie și o cafea rece.
Asta da școală, să bei șampanie la prânz.
- Doar la ocaziile speciale. - De exemplu?
Ultima oară a fost aniversarea tatălui meu.
- Căsătoriei? - Nu.
A patruzecea aniversare a... zilei când s-a angajat.
Patruzeci de ani de servici. Asta da.
Cu ce se ocupă?
Se poate considera că e în relații publice.
Asta e muncă grea.
- Pe mine nu m-ar deranja. - Dar el?
L-am auzit plângându-se.
De ce nu-și dă demisia?
Oamenii în funcția lui nu demisionează aproape niciodată,
decât dacă e nesănătos pentru ei să continue.
Ei, atunci, în sănătatea lui.
Știi ceva, așa spune toată lumea.
- E în regulă? - Da, mulțumesc.
Tu cu ce te ocupi?
Eu sunt în sectorul vânzări.
Serios? Ce interesant. Ce vinzi?
Îngrășăminte. Chimicale, chestii de-alea.
- Irving! Ce mă bucur să te văd! - De ce, ți-ai uitat portofelul?
- Ia loc. - Nu faci prezentările?
Ba da. Un bun prieten de-al meu, Irving Radovich. Anya, Irving.
- Anya...? - Smith.
- Bună, Smitty. - Încântată.
Hei, ți-a zis cineva că ești mare hoțomană...
- Cred că ar trebui să plec. - Nu, stai cu noi.
Bine, numai până vine Francesca.
Spune-mi, domnule Radovich, cum adică hoțomană?
- Ospătar! - E un americanism.
Se referă la cineva foarte fermecător.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Verișoare.
Domnul Bradley mi-a povestit despre munca lui.
- Mi-ar fi plăcut să aud și eu. - Tu cu ce te ocupi?
Sunt în aceeași branșă ca Joe, doar că eu sunt...
Îmi pare foarte rău, Irving.
- Ce faci...? - Îmi pare rău.
Am priceput aluzia. Ne mai vedem.
- Tocmai ți-a adus băutura. - Da, Irving, ușurel.
Îmi pare rău. Stai jos, așa.
Bravo, băiatule.
Mă cam stresezi.
Fii puțin mai atent să nu dai afară.
- Afară? Cine a dat afară? - Tu.
- Eu? - Da.
Unde l-ai găsit pe nebunul ăsta?
Ești în regulă. În cinstea ta. Să fie bine.
Dacă n-ai fi avut tunsoarea asta, aș fi jurat că...
Mulțumesc.
Ai alunecat, aproape că te-ai lovit.
- Am alunecat? - Da.
- N-am alunecat. - O lovitură...
- Las-o baltă! - Ar trebui să vezi ce-i cu ea.
- Ne scuzi puțin? - Firește, îmi pare rău.
Joe, ce încerci să faci? Ia-ți mâinile de pe mine.
- Ai aparatul? - Poftim?
- Îl ai? - Da.
Uite, ce-ai face tu pentru cinci miare?
- Cinci miare? - Uite...
Ea nu știe cine sunt.
- E subiectul meu, îl protejez. - Chiar e...
Fotografiile tale i-ar dubla valoarea.
- "Prințesa a coborât în stradă." - Ai 25%.
- Din 5.000 de dolari? - Minim, Hennessy a fost de acord.
- Asta face 1.500 de dolari! - E 1.250 de dolari.
- Bate palma. - Bine, acum împrumută-mi 30.000.
Asta face 50 de dolari! Cumperi bijuteriile coroanei?
Bea șampanie. Trebuie s-o distrăm.
Nu ne putem afișa cu o prințesă!
Vrei să intri în afacere sau nu?
- Îi vreau înapoi sâmbătă. - Bine. Unde ți-e aparatul?
Să mergem la treabă.
- Mai bine acum? - Poftim?
- Urechea ta. - Urechea?
Da, Joe s-a ocupat de ea.
- Vrei o țigară? - Da, te rog.
N-o să mă crezi, dar asta e prima pentru mine.
Chiar prima?
- Nu fumați la scoală? - Prima ta țigară.
Așa merge.
Ei, care e verdictul, bine?
- Nimic rău. - Corect, nimic rău.
O să-mi întind puțin picioarele.
- Plătesc eu, Irving. - Îți permiți.
Ce urmează? Ne facem un mic program?
Nu folosi cuvântul ăsta, te rog.
Nu mă gândeam la program de lucru... program de școală,
- ci doar program de distracții. - Să mergem.
Dar tu, Irving, ești gata?
- Da. - Să mergem.
Francesca. Este...
- Smitty. - Fata face toți banii, Irving.
Cinci mii.
- Joe. - Încotro?
Iubito, mă duc la muncă. Te sun diseară.
Uită-te la ei! Ar trebui să treacă neobservați.
Ai spus să fie în civil.
Hei, întoarce-te.
Agenția americană de știri
De azi înainte, mă port frumos.
Agenție de știri? Cum adică?
Spui că ești ziarist și poți face aproape orice.
Te poți duce la biserică cu scuterul să te însori!
Joe e un mare mincinos.
Felicitări!
Nu-ți face griji, n-o să o iau de bună.
Mulțumesc foarte mult.
- Nu fii prea recunoscător. - Bine, n-o să fiu.
Și eu sunt o mare mincinoasă, nu?
- Cea mai mare din câte știu. - Mulțumesc foarte mult.
Ia te uită... Vino cu mine.
Gura Adevărului.
Se spune că dacă ești mincinos și-ți bagi mâna acolo,
o să te muște.
- Ce idee groaznică. - Să te văd cum o faci.
Să te vedem.
Sigur.
Hei!
- Bestie, a fost bine! - Îmi pare rău. A fost o glumă.
Ție nu ți-ai făcut asta.
- În regulă? - Da.
Bine, să mergem. Atenție!
Parchez la colt.
Ce vor să spună cu toate însemnele astea?
Fiecare reprezintă o dorință îndeplinită.
A început în război, în timpul unui raid aerian.
Un bărbat cu patru copii a fost surprins în stradă.
A fugit să se adăpostească la zidul acela și s-a rugat.
Bombele au căzut foarte aproape dar toți au scăpat teferi.
Mai târziu, s-a întors și a pus prima tăbliță.
Acum e un fel de templu.
Vin oamenii
și când dorințele li se îndeplinesc, pun încă o plăcuță.
Frumoasă istorioară.
Citește câteva inscripții.
O dorință? Îi spui doctorului?
Oricum, șansa să se îndeplinească e foarte mică.
Ei, ce urmează?
Știu un loc unde poți dansa pe un vapor.
- Te referi la Sant'Angelo. - Nu putem merge diseară?
- De ce nu? - Orice îți dorești.
La 12 noaptea mă transform în dovleac și fug cu pantoful de cristal.
Acolo se va termina basmul.
- Cred că Irving trebuie să plece. - Chiar?
Da, știi, afacerea aia mare de care trebuie să te ocupi?
- Afacerea. - Nu-ți poți permite s-o ratezi.
Da. Ne vedem mai încolo, Smitty.
- Baftă cu marea afacere. - Mulțumesc.
Bună.
Domnule Bradley, dacă nu te superi, mare hoțoman ești.
Cum? Mulțumesc.
Ți-ai petrecut ziua făcând ce mi-am dorit dintotdeauna.
- De ce? - Mi s-a părut că așa trebuie.
N-am mai auzit de cineva atât de drăguț.
Nici un deranj.
Sau atât de lipsit de egoism.
Să bem ceva la bar.
Iată-te.
Te-am căutat de mult. Crezut că nu vii.
- Jos, tot jos! - E bine fără, nu? Mișto.
- Foarte bine. - El e domnul Bradley.
Eu Mario Delani.
- Vechi prieteni? - Da, el m-a tuns.
El m-a invitat aici în seara asta.
- Cum te cheamă? - Mario Delani.
Mario Delani, încântat de cunoștință.
Și eu.
Îmi dai voie?
- Îmi permiți? - Dă-i drumul.
Mulțumesc.
- Mi-a scăpat ceva? - Ai venit la timp.
- Cu cine dansează Smitty? - Cu frizerul ei.
A tuns-o după-amiază, și-au dat întâlnire în seara asta.
"Prințesa și frizerul?"
- Ce e? - "Momento."
August!
Mulțumesc.
Pa.
Alteța voastră.
Dansați încet spre ieșire. Așteaptă o mașină.
- Nu. - Alteța voastră!
Greșești. Dă-mi drumul!
Îmi dai drumul? Domnule Bradley! Dă-mi drumul! Domnule Bradley!
Mai trage-i una, Smitty!
- Uite cheile la mașina mea. - Poliția!
De partea cealaltă a podului.
- În regulă? - Bine, tu?
Bine.
Ai fost tare acolo.
Nici tu nu te-ai încurcat.
Eu...
Cred că ar trebui să plecăm de aici.
Urmăriți Ora Americană,
continuăm programul nostru de selecțiuni muzicale.
- S-a stricat coafura? - Nu. Se usucă într-o clipă.
Îți vine bine. Ar trebui să porți numai hainele mele.
Se pare că asta și fac.
M-am gândit că ne-ar face bine niște vin.
- Să gătesc ceva? - N-am bucătărie.
- Totdeauna iau masa în oraș. - Îți place?
În viață nu faci doar ce-ți place.
- Oare? - Nu, nu faci.
- Obosită? - Puțin.
- Ai avut o zi pe cinste. - O zi minunată.
Ascultați Ora Americană cu un buletin de știri special.
Nu se mai știe nimic despre boala prințesei Ann,
care a căzut la pat ieri, în ultima etapă a turneului său european.
Unele zvonuri spun că ar fi în stare gravă,
ceea ce i-a îngrijorat pe locuitorii țării sale.
- Știrile mai pot aștepta. - Da.
Îmi mai pui niște vin?
Îmi pare rău că n-am gătit ceva de cină.
Ai învățat cum s-o faci la scoală?
Sunt o bună bucătăreasă. Aș putea trăi din asta.
Știu și să cos, să fac curat, să calc.
Am învățat să fac toate astea,
doar că n-am avut ocazia să le fac pentru cineva.
Se pare că va trebui să mă mut undeva cu bucătărie.
Da.
Acum trebuie să plec.
Anya...
...vreau să-ți spun ceva.
Nu, te rog.
Nimic.
Trebuie să mă îmbrac.
Oprește la primul colț, te rog.
Bine.
- Aici? - Da.
Trebuie să ne despărțim aici.
O să iau coltul acolo.
Tu pleci cu mașina.
Promite-mi că nu mă urmărești după colț.
Pleci cu mașina și mă lași aici.
Așa cum voi face eu.
Bine.
Nu știu cum să-mi iau rămas bun.
Nu-mi vine nici un cuvânt.
Nu încerca.
Alteța voastră,
24 de ore nu pot trece fără să se fi întâmplat nimic.
Nici n-a fost așa.
Ce explicație le pot da majestăților lor?
Nu m-am simțit bine. Acum sunt mai bine.
Domnișoară, înțelegeți că trebuie să-mi fac datoria,
așa cum Înălțimea voastră trebuie să și-o facă pe a ei.
Excelență,
nu vei mai avea ocazia să mai pomenești acest cuvânt.
Dacă nu eram conștientă de datoria mea față de familie și țară,
nu m-aș fi întors în seara asta.
Sau, poate niciodată.
Acum, înțeleg că astăzi avem o zi plină,
aveți permisiunea mea să vă retrageți.
Fără lapte cu biscuiți.
Asta e tot, contesă.
- Ai reușit? - Ce?
Interviul exclusiv cu prințesa. Ai reușit?
- Nu, n-am reușit. - Poftim? Imposibil.
- Cafea? - Nu-mi ascunde nimic.
- Cine-ți ascunde? - Tu. Știu prea multe.
Întâi ceri să faci un interviu exclusiv cu prințesa, apoi dispari.
Apoi aud zvonuri de la ambasadă că a plecat din oraș.
Tu crezi toate zvonurile pe care le auzi?
Mai sunt și alte zvonuri. Despre un chef pe râu
și arestarea a opt agenți secreți dintr-o anumită țară.
Apoi ea se însănătoșește ca prin minune.
Se leagă totul.
Nu spera să primești mai mult, am bătut palma. la spune.
- Unde e materialul? - N-am nici un material.
- Ce a fost cu ideea... - Joe!
- Stați să vedeți astea. - Irving.
Bună, domnule Hennessy.
Irving!
- Care e ideea? - Dai buzna, verși totul!
- Eu? - Te-am mai avertizat.
- Îți amintești? - Uită-te la pantalonii mei.
- Vino și pune-i la uscat. - La naiba.
- I-ai spus despre Smitty? - Despre cine?
- Stai până... - Irving!
Iarăși începi, Irving.
- Joe... - Mai așteaptă puțin.
- Nu te duci să te bărbierești? - Bărbieresc?
Atunci ține-ți gura până terminăm de vorbit.
Ce e asta?
Ce puneți la cale? Cine e Smitty?
- Un tip pe care l-am cunoscut. - La ce vă uitați?
Niște dame de-ale lui Irving. Nu ți-ar plăcea.
- Poate că da. - Nu schimba subiectul.
- Ieri ai spus... - Am avut un fir bun.
Dar m-am înșelat, asta e tot. N-am materialul.
Bine.
Azi ține conferința de presă.
Poate reușești.
Și îmi datorezi 500 de dolari.
- Ia din salariu 50 de dolari pe săptămână. - Să nu crezi că n-o fac.
Ce e? Am primit o ofertă mai bună?
Irving...
Nu știu cum să-ți spun, dar...
Așteaptă să stau jos.
În ce privește povestea alăturată acestor poze,
nu există nici o poveste.
De ce nu?
Adică, nu și din punctul meu de vedere.
Pozele au ieșit foarte bine. Vrei să le vezi?
Ce spui de una mare după negativul ăsta?
- Prima ei țigară! - Da.
Gura Adevărului.
Am o legendă în minte: "Frizerul se bagă pe fir."
Titlul cheie pentru tot montajul.
"Zidul unde ți se împlinesc dorințele."
Joe, e bun.
Deschizi cu asta, apoi continui cu dorințele?
Am asta din dosar. "Prințesa inspectează poliția."
Da...
"Poliția o inspectează pe prințesă."
- Ce spui de asta? - Binișor.
Am și una de prima pagină.
- Mamă! - Nu-i tare?
- Ce mai poză! - Nu e tare?
"Bodyguardul o încasează."
Nu, ce spui de asta? "Capul încoronat?"
Pricep. Joe, te-ai...
E în regulă, Joe.
Cu prințesele poți face de-astea.
- Ți-ai pierdut mințile. - Știu, dar...
Uite, nu te pot împiedica să le vinzi, dacă vrei.
- Ai lua un preț bun pe ele. - Da.
- Te duci la conferința de presă? - Dar tu?
Da. E un subiect, nu?
Da.
Ne vedem.
Nu e cine știe ce, dar e acasă.
Doamnelor și domnilor, apropiați-vă.
Alteța sa regală.
Alteța voastră,
doamnele și domnii din presă.
Doamnelor și domnilor,
Alteța sa va răspunde acum la întrebări.
Mai întâi, Alteță, cred
că trebuie să exprim bucuria noastră
că v-ați însănătoșit după boala recentă.
Mulțumesc.
Crede Alteța voastră
că o federație ar fi soluția la problemele economice ale Europei?
Susțin orice măsură
care ar strânge cooperarea în Europa.
Și care sunt, în opinia Alteței voastre,
perspectivele prieteniei între popoare?
Am încredere în ea...
...așa cum am încredere în relațiile dintre oameni.
Aș vrea să spun, în numele redacției mele...
...că încrederea Alteței voastre nu va fi înșelată.
Sunt foarte bucuroasă că spui asta.
Care dintre orașele vizitate v-a plăcut cel mai mult?
Fiecare a fost, în felul său, de neuitat.
Ar fi greu să...
Roma! Categoric, Roma.
Voi cinsti amintirea vizitei mele aici
cât voi trăi.
În ciuda maladiei dumneavoastră, Alteța voastră?
În ciuda ei.
Acum se pot face fotografii.
Mulțumesc, doamnelor și domnilor.
Mulțumesc foarte mult.
Aș vrea să cunosc câțiva dintre doamnele și domnii din presă.
Hitchcock, "Chicago Daily News".
- Mă bucur că ați venit. - Mulțumesc.
Scanziani, La Suisse.
Klinger, Deutsche Presse Agentur.
Maurice Montabre, "Le Figaro".
Sytske Galema, "De Linie", Amsterdam.
Jacques Ferrier, "Ici Paris".
Gross, "Davar", Tel Aviv.
Cortes Cavanillas, "ABC", Madrid.
Lampe, "New York Herald Tribune".
- Bună ziua. - Bună ziua.
Irving Radovich, CR Photo Service.
Ce mai faceți?
Pot să ofer Alteței voastre
câteva fotografii în amintirea vizitei la Roma?
Mulțumesc foarte mult.
Joe Bradley, American News Service.
Foarte bucuroasă, domnule Bradley.
Moriones, "La Vanguardia", Barcelona.
Stephen House, de la "London Exchange Telegraph".
Bună ziua.
De Aldisio, Agence Press.
SFÂRȘIT
Traducerea: DVD Retail
Sincronizare și revizuire: muLineZu